13.11.2013 06:39
«Навіть не знаю, з чого почати… Уперше за останні тижні впіймала вільну хвилинку, вибігла з донькою на каву. Сонячна й тепла погода, затишне охайне Мукачево. Якась така благодать! Раптом, галас чується: “Дай, дай колу! Колу дай, бо плюну!” Оглядаюся. Бачу юрбу циганчат, що обступили дівчат. Рученята тягнуть, виривають з рук пляшку коли. Потім відбігають і починають плювати. Слина повзе по чорних колготах, дівча стоїть розгублене, інші починають задкувати від циганчат. Циганчата наступають і найменше знову плює. За кілька хивилин ситуація повторяється, але вже з іншими підлітками. Обпльовані ті втікають подалі від замурзяк. Замурзяки підходять до столиків. Дівчинка щось хапає зі столу і тікає. Хлопчик клянчить гроші, грозиться плюнути. Офіціанти виходять, але нічого путнього циганчатам сказати не можуть. Ті знову атакують столики. Хтось, щоб здихатися, дає гроші. Хтось віддає пакетик соку. Підходять до нашого. Я сталевим голосом кажу, щоб відійшли. Очі опускають, відходять. Минає ще кілька хвилин.
Бачу, найменше циганча, яке найбільше плювалося, підбігає до дівчинки, якій років з 10. Дитина стоїть під магазином і тримає візочок, видно, чекає матусю. Циганча щось їй говорить і вже за мить я бачу, як дівчинка хапається за обличчя і починає витиратися. Кидається в магазин, але мабуть, згадує про відповідальність за менше дитятко у візочку. Знову хапається за візок і починає злякано оглядатися. Це все лічені секунди. Я вскакую й біжу до них. Виходить мамка. Я починаю наздоганяти циганчат. Вмикаю відео. Щоправда, не все в суєті вдалося записати. Циганчат четверо: старша десь 16-річна дівчина, хлопчина років 14-ти, дівчинка десь десятирічна і зовсім малий карапуз (плювалися двоє останніх). Втікають від мене в арку й розбігаються по двору в різні боки. Розумію, що не зможу затримати самостійно. Та й, власне, що далі зроблю з ними? Викликаю міліцію. Чекаю. Мамка з дитинкою і візочком підходить. Виявилося, дуже добре знайома! Серце стислося. Дитина стоїть перелякана.
Приходять міліціонери. Йдемо в дворики, там багато виходів. Марно я стерегла, циганчата втекли. Даю свідчення, показую відео і фото. Мамка каже, що й візочок був обпльований. Це все записують. Але, кажуть, крім профбесіди з малими шкідниками та їхніми батьками, нічим зарадити не можуть. Пообіцяли відзвітувати, чи знайшли їх. За хвилину підтягнулися ще патрульні. Ми також розійшлися… Гидкий осад на душі. Не можу ніяк заспокоїтися. Відчуваю власну безпорадність і якусь безнадію..» — розповіла Наталія Зотова.