Неопалима купина – таємнича рослина, описана у легендах та П’ятикнижжі. Вона дуже рідкісна і побачити її не так просто. Фахівці невпинно пророкували їй повну...
![1 Різне: 1](http://goloskarpat.info/uploads/images/00/02/62/2013/08/23/c38262d301.jpg)
У цієї рослини є ще одна назва – ясенець, яка походить від форми листя квітки, що нагадують листя ясена. Повна назва «ясенець білий», хоча у природі частіше зустрічаються з рожевим та бузковим цвітом. 5 пелюсток з пурпуровими прожилками зібрані в ароматне суцвіття. Біолог Катерина Воткальчук розповідає: «Аромат хоч і приємний, та може бути вбивчим. Нюхати квітку не можна в жодному разі. Від запаху виникає головний біль, який може тривати аж декілька годин, а також запаморочення. Так само, як борщівник може обпекти шкіру, тому також варто уникати контактів з нею».
Та найбільше відома неопалима купина своєю ще одною незвичайною властивістю. Рослина має на стеблі невеликі нарости, схожі на пухирці. «Ці нарости наповнені ефіром. Рослина виділяє його дуже багато, запах нагадує лимон. Особливо це відчутно у спекотні безвітряні дні. Буває навіть так, що розігрівшись на сонці, пухирець спалахує, при цьому не завдавши ніякої шкоди стеблу».
![2 Різне: 2](http://goloskarpat.info/uploads/images/00/02/62/2013/08/23/fc0346411e.jpg)
Ще одна версія зображена на іконі «Неопалима купина». Палаючий кущ знаменував і зачаття Божою Матір’ю Ісуса Христа від Духа Святого. Будучи Матір’ю, Марія залишалася Дівою. За іншим переказом, Богоматір, народившись на грішній землі, перебувала чистою, непричетною до гріха. Ця ікона, виставлена у храмі чи в хаті, за повір'ям, оберігає приміщення від пожежі та блискавки.
![4 Різне: 4](http://goloskarpat.info/uploads/images/00/02/62/2013/08/23/2311100703.jpg)
Не зважаючи на отруйність квітки, вона вважається лікарською. Здавна люди збирали її і заготовляли коріння, стебла, цвіт цієї рослини. Нині неопалима купина охороняється законом і занесена до Червоної книги України. Тепер заборонено руйнування екотопів, навіть збирання рослин і заготівля їхнього насіння.
Ольга Білей, Зелене Закарпаття